Константин Балмонт
Сбогуване с дървото

Превод от руски: Андрей Андреев, 1993

chitanka.info

Аз обичах дървото високо и древно,

в него пееха славеи нежно в нощта,

а под него вълните се люшкаха гневно

и шумеше пшеница, и ручей шуртя.

Аз обичах в дървото омайните птици,

те прелитаха леко от клон върху клон.

Планините вековни му бяха връстници

и покритият с мълнии сив небосклон.

Аз обичах във него спокойната дума

на върха, който буря вещае след миг,

и шума на подвижната есенна шума,

и сълзата небесна, отронена с вик.

Аз обичах дървото — в покой и стихии

със ресници на Вий[1], сред мъха побелял.

То столетия тук носи име Русия —

със секира наострена в ствола му бял.

[1] С това име малорусите наричат старейшината на гномовете, чиито ресници стигат чак до земята. — Бел.прев. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.